Асен Разцветников
Далеч, в планината…

chitanka.info

Далеч, в планината, затънал във сняг до гърдите,

стоя като камък, със ледни звездички накитен.

Над бялата пряспа разперил ръцете си, двете —

стоя и умирам, и пея самин в снеговете.

Наоколо: пръстен от сняг и скали заледени.

Мълчи като черна гора вечността там над мене.

И само: стоманния вятър със меч във ръката —

сече ледовете и вие, и рие, и мята.

Не вдигам ръка: да повикам за помощ със нея.

Не бутвам нозе: да изляза. Не мога. Не смея.

Нагоре: грамадния меч и гората беззвездна.

Надолу: смъртта и бездънната, снежната бездна.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.